Csütörtök munkaszüneti nap volt Svájcban, keresztény ünnep áldozócsütörtök vagy Krisztus mennybemenetele volt. Általában a nyugat európai országokban ez a nap munkaszüneti nap. Bicajozni voltunk a lányommal Graubünden kantonban. A helyszínt ahogy megközelítem az autópályáról Landquart, Chur irányából a Rajna völgyében fekszik, Chur Graubünden kanton központja. Engem az érdekelt, hogy hol ered a Rajna. Ezt nem lehet egy mondatban leírni, következzen egy idézet a Wikipldiából:
"A Rajna Graubünden kantonban két forráspatakból, az Alsó-Rajna a Badus-Stock lábánál 2344 méternyi magasban a Toma-tóból fakad, több gleccserpatak befogadása után átfolyik a 12 km hosszú Tujetsch völgyön, azután fölveszi a Lukmanier-hágótól nyugatra 2453 méter magasban fekvő Scura-tóból jövő Medelsi-, vagyis a Közép-Rajnát és azután mintegy 70 km-rel lejjebb Ilanznál a glenni vagyis lugnetzi Rajnát, még lejjebb a Rabiusát és Reichenaunál egyesül a Hátsó-Rajnával. Ez a Kis Szent Bernát-hágó (San Bernardino) közelében a Marscholhornon levő Zapport gleccser vizeiből 2902 méter magasságban ered, áttör egy hegyszakadékon, végig folyik a Val Rhinen, áttör a LaRufna nevű hegyszakadékon és északnak fordul a Schams-völgybe, ezt Thusisnál hagyja el és a Domleschg nevű széles völgyben, szabályozott mederben folytatja útját. Reichenauig a Rajna 150 gleccser vizét gyűjti magába. Reichenaunál, ahol 45 méter széles, veszi föl a folyó a Rajna nevet".
Szóval az előző heti túrám helyszíne (a Lukmánier hágó) köze volt a Rajnához. Csütörtökön a Flüela hágón voltunk, ezt a hágót két irányból lehet megmászni kelet illetve nyugat irányból, mi az utóbbit választottuk(ez volt közelebb hozzánk). A nyugati hágóút Davosból indul (1560m tfsz) 13km hosszú a Flüela hágó pedig 2383 méteren fekszik. Pár száz éve a környék nem volt gazdag, jelenleg a turizmusból élnek. A környék akkor kezdett fellendülni mikor Thomas Mann megírta a Varázshegy című regényét, majd sok híres ember kedvenc üdülője lett mint Paul Newman, Gregory Peck, Yul Brynner, Lauren Bacall, Greta Garbo illetve nem utolsó sorban az angol trónörökös Károly herceg kedvenc síparadicsoma. Ezenkívül a gazdasági fórum helyszíne amit évente rendeznek.
Csütörtökön csodálatos időjárás volt Svájcban, kék ég napsütés szélcsend, tökéletes idő a túrázáshoz. A hágóutat sokan látogatják mivel nagyon látványos a több száz kerékpároson kívül voltak gyalog túrázók, voltak akik csak autóval átutaztak és voltak a hágók elmaradhatatlan részvevői a motorosok. Olyat is láttam erre már "iparág is szakosodott", hogy felvisznek egy kisbusszal pár embert bicajjal együtt majd lehet a völgybe legurulni. A kerékpár túraút Davos központjából indul, a környező hegyeken több sípálya található, az első része az útnak erdőben vezet, majd 1800 méter felett megszűnik az erdő és az egész táj kopár. Olyan Grossglockner hochalpenstrasse jellege van csak jóval kisebb. 2000 méter felett hó is volt, a hágón pedig egy tó található amikor mi ott voltunk be volt fagyva, illetve pontosan fogalmazva a széle a fagyhatár környékén volt. Aznap túrasíelőket is láttam hiszen 2300 méter felett összefüggő hó volt. A hágómászás 2 óra alatt megvolt, délben már ismét Davosban voltunk. Mivel ilyen korán még nem akartunk hazamenni az volt a terv, hogy meglátogatunk egy szurdokot. Az ötletet Cobranco túrája adta (innen is köszönöm a tippet Cobranconak), ugyanis egyik túrájuk során mikor Landquartból Davos felé jöttek utána dél nyugat irányba vették az irányt az Albula hágó felé. Davostól kb. 12 km-re található egy nagyon látványos kanyon, a harmadik alagút előtt nem kell bemenni az alagútba hanem balra le kell térni, a hely neve Schmeltzboden. Innen gyalog vagy kerékpárral lehet tovább menni. A kanyon látványos, egyik oldalon a hegyben megy az út a kocsiknak, másik oldalon Rhätische Bahn vezet a falban vagy a viaduktokon. Közben sok a vízesés, a kanyon egy irányban egy óra alatt gyalog bejárható.
Következő napot a pénteket kivettem ismét bicajos túrázás volt tervezve. A cél a Juf volt amely Thusisból indul (tfsz 720m) kb. 40km-en keresztül vezet Juf(2125m) nevű településig. Ennek a túrának is köze volt a Rajnához a Hátsó-Rajna völgyében tekertünk. Mielőtt elindultam én szeretem az útvonalat megtervezni, merre megyek milyen hegyek, látnivalók vannak a környéken. Azt láttam, hogy ez az út nagyon közel visz az olasz határhoz(volt rész ahol 20 méterre voltunk Olaszországtól) illetve volt egy gát is amiről majd később írok. Jufhoz közel található a Pass Lunghin amely Európa legfontosabb vízgyűjtő pontja(németül Wasserscheidepunkt): ez azért érdekes mert a csapadék amely erre a pontra esik három különböző irányú tengerbe folyhat: ha észak felé akkor a Julia – Albula – Alsó Rajna – Rajna – Észeki tenger/Atlanti óceánba. Ha dél felé akkor Maira/Mera – Comó tó – Adda – Po – Földközi tengerbe. Ha kelet irányba akkor Lunghintó – Inn – Duna – Fekete tengerbe. Thusiból indultunk majd dél irányba tekertünk. Az első 9km a 13-as főútun vezetett amely a San Bernadino hágóra visz fel. Ettől a szakasztól féltem, mégis egy főút gondoltam tele lesz autókkal, ez az út köti össze az Alpok északi részét (Graubündent) a déli résszel Tessinnel. Szerencsére a félelmem nem volt jogos mivel párhuzamosan a főút mellett húzódik az autópálya és a forgalom nagy része ott megy. Ez pont olyan mint az 1-es főút vagy az M1-es autópálya: attól, hogy az autópálya párhuzamosan fut a főúttal a főút még lehet forgalmas. Korán kezdtük a túrát mert tudtam hosszú utunk lesz de szerencsére alig volt egy két autó a főúton. Ami még említésre érdemes, hogy az autóplya nagyon közel vezet a főúthoz néha csak pár méter a távolság a két út között, mivel legtöbb helyen völgyben mentünk a nagy teherautók hangját a hegyek visszaverték olyan volt mintha mindig mellettem lennének, mindig azt hittem most ütnek el, pedig csak a párhuzamos úton mentek. Akkor volt jó mikor az autópályát bevitték az alagútba minket meg tovább a szurdokban. A táj ismét csodálatos volt végig tekertünk a Viamala szurdokon, érdekes volt ahogy a víz áttörte évezredek alatt a hegyet hihetetlen magasságok és mélységek voltak it a jellemző. A szurdokban semmi forgalom nem volt. Ezután következett a Rofflaschlucht, itt tértünk le a 13-as San Bernadino hágóútról amely ment dél-nyugatnak, mi pedig dél irányba mentünk a völgy úton felfele az Olasz határ irányba. Ez a keleti része ahol Olaszország beékelődik Svájc közé. A mai túránk nem volt annyira meredek 3.5% átlagos meredekségű a 40km-en keresztül, igazából hosszúsága az ami kiveszi az ember energiáját. Ezen a völgyön is nagyon szép szurdokokat meg vízeséseket láttunk, két alagútnál pedig menet irány jobbra a völgyben már Olaszország volt. Itt található a Val de Lei illetve a Lago di Lei. A bicajos túránk itt még nem fejeződött be mert a cél a Juf volt ami innen kb. 12km-re helyezkedik el illetve még meg kellett mászni kb. 400 méter szintkülönbséget. Az út 3/4 része árnyákban volt mivel a környező hegyek nagyon magasak és meredekek voltak, ez kellemes volt a túra szempontjából. Az utolsó negyed vezetett napos részen, szerencsére itt már elég magasan voltunk. Dél körül érkeztünk Jufra 1400 méter szint illetve 40km megtétele után. Ekkor már nagyon meleg volt, a környék egy zsákutca itt ér véget az aszfaltos út. Innen indul 4 óra gyalog út a Lunghin passra, amit már előbb említettem. Ide vissza jönnék a család többi részével is(persze kocsival) mert láttam olyan helyeket amelyek számukra is látogatható és nem annyira meredek.
Előző napi túránkhoz képest ide jóval kevesebben jöttek lévén, hogy nem lehet tovább menni, amit persze nem bántam mert nyugodtabb volt az út. Lefele menet azt kellett eldönteni, hogy megnézzük a Val de Lei-t vagy nem. A lányom nem-el szavazott mivel már fáradt volt én pedig igennel. Én is fáradt voltam csak tudtam, hogy nem biztos, hogy életemben még ide visszajövök(Svájcnak még rengeteg része van amit meg kell nézni). A völgy meglátogatása azért volt nehéz kérdés mert 2-300 méter szintet kellett megmászni legnagyobb melegben déli oldalon és az energiával ilyenkor már alacsony szinten álltunk. Sikerült meggyőznöm a lányomat, hogy feltekerjünk csupán 3km-t kellett tekerni 300 méter szinttel. Ami érdekes a völgy teljes területén Olaszországban fekszik U alakban az alja valahol 1800 méteren ér véget, a határ onnan Svájc. Olaszországból úton (aszfaltos) nem megközelíthető, Svájcból is csak úgy, hogy Svájc kifúrta a hegyet és épített egy alagutat a hegy közepén. Azért építette mert megkapott egy részt Olaszországból (ez az én elméletem) amin megépítette a völgyzáró gátat, mellette miden rész Olaszország: előre, jobbra balra mindenfelé Olaszország van csak a gát van svájci területen. A Vale de Lei völgy egész része Olaszországban fekszik így adja magár a völgy meg a környező hegyek, csak a gát van Svájcban körbevéve olasz területen. A gát kb. 2000 méteren fekszik és a környező hegyek havát illetve csapadékát felfogják majd villamos energiát termelnek. Nagyon látványos a környék, itt található a határ is ki volt írva csak érvényes okmányokkal lehet tovább menni. Persze nem volt ellenőrzés aki meg túrázni akar menni Olaszországba az vigyen magával személyit. Mondjuk most még szerintem nem szabad átlépni a határt a Covid19 miatt.
Lefelé gurulás volt az igazi élvezet több mint 1400 méter szintet ereszkedni 40km-en keresztül. Idén a kisebbik lányom is velem jött a bicajos túráimra. Az elején még márciusban jóval kisebb szintkülönbségeket tettünk meg kezdve 150 méter szinttel majd fokozatosan emelve a szintet most már eljutottunk 1600 méter szintig amit bír. Ezt azért csináltuk mert bedobtam a témát neki, hogy nyáron szervezhetünk többnapos bicajos túrát mint amiket Cobrancoék is csinálnak, pl. Svájcból indulva Franciaországon át majd Olaszországon keresztül megkerülni a Mont Blancot bicajjal majd visszatekerni Svájcba. Ehhez jó kondíció kell, bírni kell a több napos túrát. Azt nem lehet, hogy elviszem és második nap azt mondja menjünk haza mert nem bírja. Itthon mind a Nagy Szent Bernát hágó illetve a Kis Szent Bernát hágó útvonalát nézi, tervezi az utat ( ez a Cobranco túrák "átka" ha túl sokat nézi az ember :), persze ez csak vicc volt). Szóval hitelesítve van a lányom jöhet velem megvan az edzettsége. Zárás képen csak annyit írnék egy kérdéséből el tudtam dönteni, hogy az előző napi túráink jók voltak vagy nem: mikor pénteken hazaérkeztünk egy fárasztó nap túrázása után hátunk mögött 86 km tekeréssel, 1600 méter szinttel, nettó 6 óra 33 percet ülve a nyeregben megkérdezte vasárnap hova megyünk bicajozni? mi a terv? Mert ö is jönne. Ma azért nem bicajozunk mert esni fog az eső. Szóval látja a bicajos túrák lényegét a kisebbik lányom.
![](/i/b.gif)